Sminky-Pinky!
Meeks.
Leikkaisitko hiukseni tänään? - Voin sen tehdä.
Tähän tulisi yksi kaistale ja kaksi takaa sivuille.
Niin kuin... - ...v-kirjain.
Haute couture!
Aito ja alkuperäinen dokumentti Alexander McQueenistä.
"The McQueen Tapes."
En välittänyt siitä, mitä minusta ajateltiin tai mitä itse ajattelin.
Sukellan syvälle pimeään puoleeni ja etsin kauhuja sielustani-
jotka sitten tuon catwalkille.
Moni väittää löytäneensä Alexander McQueenin-
mutta ei lahjakkuutta löydetä. Sille voi korkeintaan avata ovia.
Kukaan ei löytänyt Alexander McQueeniä. Hän löysi itse itsensä.
Leen cv oli todella eriskummallinen.
En ollut hyvä koulussa. Piirtelin vain vaatteita tunneilla.
Sekä luonnontieteen että biologian oppitunneilla.
Kuvaamataidosta pidin kaikkein eniten.
Koulun jälkeen hän ei tiennyt, mitä tehdä. Hän alkoi etsiä töitä.
Mieheni oli tarkka siitä, että lapset kävivät töissä.
Katselimme eräänä iltana televisiota-
jossa kerrottiin, että räätäleillä oli pulaa harjoittelijoista.
Ehdotin, että hän kävisi koettamassa onneaan.
Ei siitä mitään haittaakaan olisi. Hän teki työtä käskettyä.
Anderson ja Sheppard perustettiin vuonna 1906.
Teemme asiat omalla tavallamme.
Meillä on oma tyylimme, jonka opetamme harjoittelijoillekin.
Opiskelin irlantilaisen räätälin alaisena.
Hän oli paras räätälimme.
Ensin opeteltiin kaulusten ja taskujen tekemistä-
mutta ensimmäisen vuoden lopussa piti osata jo tehdä puku.
Sen piti istua kohdehenkilölle kuin valettu.
En halunnut viettää loppuelämääni-
pienessä liikkeessä kauluksia ommellen.
Pidin kuitenkin työstä ja olin siinä hyvä.
Olin nopea oppimaan. Opin tekemään housut ja halusin oppia kaiken.
Minulla oli räätäliliike Mount Streetillä 90-luvulla.
Hän käveli sisään skinheadilta näyttäen.
Hän kehui leikkaavansa takin paremmin kuin 50-vuotias räätälimme.
Kiinnostuin ja pyysin häntä näyttämään taitonsa.
En ole koskaan valmistanut perinteisiä vaatteita.
Tein kokeellisia vaatteita, joissa korostin pintarakennetta ja volyymia.
Aloin käyttää erilaisia materiaaleja-
ja muodostin niitä käyttämällä kolmiulotteisia muotoja.
Lee halusi ymmärtää, miksi tein asioita tietyllä tavalla.
17-vuotiaana Lee halusi tehdä minulle muutaman hameen.
Ne istuivat kuin valettu. Hameet oli kuin ommeltu ylleni.
Pystyin tuskin liikuttamaan jalkojani, mutta kehuja sateli.
Toivoin aina, että veli löytäisi elämälleen oikean suunnan.
Hän oli mukava kaveri East Endistä, joka halusi tienata.
Tarvitsimme teknistä henkilökuntaa ja kaavanleikkaajia-
eli ihmisiä, joilla oli käytännön kokemusta.
Hän oli nöyrä työntekijä, aina ajoissa ja tehtävänsä tasalla.
Hän kuunteli jatkuvasti Sinéad O'Connoria.
Ei mikään suosikkiartisti siihen aikaan, mutta hänen mieleensä.
Hänellä oli aina laput korvilla.
...kaksi, yksi. Sytytys! Laukaisu!
Red or Dead oli uusi katumuotia valmistava yritys.
Kun kerroin, että Space Baby-mallisto-
sai innoituksensa ensimmäisen kuumatkan vuosipäivästä-
Lee oli äimän käkenä.
Hänelle oli uusi ajatus, että vaatteisiin liittymätön aihealue-
saattoi toimia innoituksen lähteenä.
Lee ei ymmärtänyt visuaalisen tutkimuksen käsitettä-
tai erilaisten viittausten käyttöä.
Olemme perillä. Kotka on laskeutunut.
Hän kyseli alati, miten voisi kehittyä edelleen.
Siihen aikaan italialaiset muotitalot alkoivat perustaa alamerkkejä.
Lee lähti Italiaan kielitaidottomana, rahattomana ja ilman todistuksia.
Olin varma, että paluu maitojunassa oli edessä alle viikossa.
Noin viikon päästä Lee soitti Italiasta.
Hän oli saanut töitä Romeo Gigliltä.
Olin vähintäänkin järkyttynyt.
Kerroin suunnittelevani uudenlaista takkia.
Malli oli jo mielessäni, mutta räätälit olivat hakoteillä.
Pyysin Leeltä apua.
Aloimme työstää takkia ensimmäiseen sovitukseen.
Jouduin toteamaan, ettei takista tullut mieleistäni.
Räätäli ja Lee kokeilivat uudestaan.
Tuli toisen sovituksen aika, mutta takki oli edelleen pielessä.
Kolmas sovituskaan ei ollut menestys.
Otin vuorin irti. Sen alle oli kirjoitettu mustalla:
"Haista paska, Romeo!"
Siihen aikaan etsin taukoamatta uusia muotoja.
Lee katsoi todella syvälle ja värähtämättä.
Hän yritti ymmärtää kaiken juuriaan myöten.
Hän lähti luotamme jatkaakseen opintojaan.
Lahjakkuutta ei voi opettaa, mutta taitojaan voi aina parannella.
Ajattelin, että opiskelun tarkoitus-
oli oppia tekemään töitä yhdessä, kuten muotimaailmassa tehdään.
Näin edessäni huomaamattoman, pullean ja epäviehättävän...
Kamalaa puhetta, mutta totta joka sana.
...pojan kangaskäärö kainalossaan toimistoni ulkopuolella.
Kysyin, ketä hän etsi. Hän vastasi etsivänsä minua.
Minulla ei ollut tarjota töitä, mutta jokin pojassa kiehtoi.
Hänellä oli intohimoa, mikä on mielestäni ensiarvoisen tärkeää.
Tarjosin hänelle paikkaa kurssiltani.
En pystynyt tarjoamaan rahaa, vaikka sitä hän selvästi oli vailla.
Tätimme Renee halusi antaa säästönsä Leen auttamiseen.
Hän oli ollut vaatealalla ja tiesi, että Lee oli lahjakas.
Hän palasi kertomaan saaneensa kurssirahat tädiltään.
Saint Martins oli hyvä koulu, jossa oli vapaa ilmapiiri-
ja paljon samanmielisiä ihmisiä.
Tulimme hyvin toimeen, sillä huumorimme kävivät yksiin.
Lee oli nauravainen ja törkeäkin puheissaan.
Hän järjesti muotinäytöksiä käytävillä ja oli kova pelleilemään.
Hän pelleili aina tilanteen salliessa.
Opetin samaisessa opinahjossa-
eikä Lee arkaillut kertoa mielipidettään opettajille.
Hän oli hankala oppilas, sillä hän osasi jo paljon.
Hän oli hankala tapaus, vaikka minua hän ei koskaan keskeyttänyt.
Hän käytti lahjaansa toivomallani tavalla.
Hän saattoi nähdä taulun taikka kirjan...
Hän ei ollut kouluja käynyt, joten kaikki oli hänelle uutta.
Hän tulkitsi kaiken omalla tavallaan.
Hänen näkemyksensä ei joutunut-
sovinnaisten käsitysten uhriksi. Se oli mahtavaa.
Hän tiesi, mistä mitäkin löytyi. Lontoo oli hänen kaupunkinsa.
Napinreikiä esimerkiksi teki Martin Sohossa.
Kankaita taas kannatti hakea Berwick Streetiltä.
Hän vei minua homo-ja lesbobaareihin-
ja oli varma, että ne olivat minun juttuni.
Halusin itse asiassa kotiin tekemään kotitehtäviä.
Kurssi loppui aina näytökseen.
Mikään muu koulu ei ollut päässyt tekemään näytöstä muotiviikoille.
Hän soitti viimeistellessään lopullista mallistoa.
Hän pyysi minua käymään ja katsomaan mallistoa.
Kaikki elementit olivat kasassa.
Oli East Endin historiaa ja synkkyyttä Viiltäjä-Jackeineen.
Oli tehty tutkimusta, ja taustatarina oli kunnossa.
Hän oli lukenut "Parfyymin", joka käsitteli naissurmia-
ja antoi pimeän puolensa kukkia.
Hän inspiroitui monesta eri lähteestä-
ja loihti näkemästään jotain uutta ja kaunista.
Hänen vaatteensa liikkuivat ennennäkemättömällä tavalla.
Halusin ne heti omakseni. Ne olivat moderneja mutta klassisia.
Musta takki oli vuorattu ihmisen hiuksilla. Vuori oli verenpunainen.
Se muistutti ruumista lihoineen ja verineen.
Se oli kauneinta, mitä olin koskaan nähnyt.
Ilkivaltaa ja perinnettä oli yhdistelty juuri sopivasti.
Kauneutta ja väkivaltaa. Kaikkea sitä, mitä 1990-luku edusti.
Onko nerokkuuden löytäminen vaikeaa? - Jos sitä on, löydän sen kyllä.
Isabella Blow oli iso tekijä 1900-luvun loppuvuosina.
Työskentelin USA:n Voguessa, kun Anna Wintour löysi minut.
McQueen oli hänen ritarinsa, jonka hän veisi huipulle.
Tiesin välittömästi. Onnittelin äitiä neron synnyttämisestä.
Hän on 2000-luvun Saint Laurent.
Lee kuuli äidiltään-
että joku hullu nainen soittelee. Hän haluaa lisää vaatteitasi.
Soitin useasti päivässä, kunnes sain hänet langan päähän.
Pyysin saada tavata hänet. En tiedä, oliko hän kuullut minusta.
Halusin tienata rahaa. - Olin kiinnostunut vain vaatteista.
Ilmoitin vain hinnan, enkä ottanut vastatarjouksia.
Se oli Isabella Blow'n mieleen.
Vasta Bluebird Garage-malliston jälkeen-
ymmärsin, minkä olin päästänyt häkistä.
Lee sanoi olevansa minulle velkaa.
Se oli kiltisti sanottu mutta kaukana totuudesta.
Hän oli päässyt eteenpäin aivan itse kovaa työtä tekemällä.
Jokainen muotisuunnittelija haluaa luoda illuusion-
joka häiritsee ja kiehtoo samalla kertaa.
Ovathan vaatteet kauniita, mutta todellisuutta ei sovi unohtaa.
Jotkut haluavat kuvitella, että kaikki on maailmassa mallillaan-
mutta minä kerron totuuden.
1990-luvulla vaatteita tehtiin yhden illan tarpeisiin.
Piti tietää, minne oli menossa ja kuka siellä soitti.
Lee oli kiinnostunut kaikesta. Se oli hänen vahvuutensa.
Lee otti vaikutteita Boweryn estetiikasta-
joka oli rajoja rikkovaa ja provosoivaa.
Hän halusi toistaa saman muotinäytöksessä.
Lee käytti fetissikuvastosta tuttuja kumia, lateksia ja nahkaa-
muotiluomustensa tekemiseen.
Aloimme tapailla-
osittain siitäkin syystä, että minäkin osaan ommella.
Otimme mukaan kaikki, jotka osasivat ommella edes jonkin verran.
Tärkeintä oli hyvät istumalihakset ja hyvä huumorintaju.
Lee oli huonokäytöksinen, tuhma koulupoika-
joka keksi aina kaikenlaisia kepposia.
Sitä Leetä minä rakastin.
Kädet sekaan!
Olen aina halunnut tehdä noin.
Kun tapasin Leen ensimmäisen kerran asuin Hoxton Squarella.
Hän piipahti kylään. Luulin häntä alakerran vuokralaiseksi.
Hän pyysi minut teelle ja kysyi, mitä teen työkseni.
Vastasin: "Kampauksia ja meikkejä."
Hän kertoi muotinäytöksestä, johon voisin päästä stailaamaan.
Ihmettelin, eikö hän halunnut ensin nähdä, mitä osaan.
Hän kuulemma oli varma, että olen hyvä.
Hän kertoi tekevänsä oman malliston.
Ihmettelin mielessäni, miten hän siinä onnistuisi.
Hänellä ei ollut rahaa eikä tarvikkeita-
ei studiota eikä ketään tukemassa.
Hän oli siitäkin huolimatta varma suunnitelmistaan.
Sinnittelin työttömyysturvan turvin.
Niillä rahoilla olen ostanut kaikki kankaanikin.
Hain vanhempieni luota kaikenlaista purkkiruokaa.
Tässä on hauvelini.
Hän tarvitsi logon, joten kysyimme silloiselta poikaystävältäni apua.
Oli minun ideani laittaa c q:n sisään. Dave suunnitteli loput.
Lee oli hyvä haalimaan ilmaista työvoimaa. Emme saaneet palkkaa.
Itse asiassa me maksoimme hänelle. Kuulostanee uskomattomalta.
Halusimme vain olla osallisena hänen unelmiinsa.
Hän veti ihmisiä puoleensa.
Kuin Warhol.
Tanssi tiesi menestykseen! Anna palaa!
Isabella kutsui Leetä Alexanderiksi-
koska se oli sopivampi nimi suunnittelijalle.
Issieä kritisoitiin Leen puleeraamisesta.
Hän halusi vain auttaa miehen menestykseen.
Mikä hänessä viehättää?-Hänkään ei välitä muiden mielipiteistä.
Olemme oma erillinen yksikkömme ja ajattelemme asioista eri tavalla.
Kun rakastaa, haluaa pitää huolta ja hoivata kuin puutarhuri.
Toiset hoitavat puutarhaa. Minun raaka-aineeni on vaatteet.
Hän esitteli Leen kaikille.
Työsuhde muuttui luovaksi ystävyydeksi.
Issie kihisi intoa ja halusi löytää uusia asioita ja kannustaa muita.
Kyse ei ollut rahasta. Sitä ei heidän välillään liikkunut.
Siihen aikaan kuului paljon naurua ja luovuutta.
He olivat raketissa matkalla kuuhun seikkailemaan.
Sinähän se nälkäinen olet.
Alkutaipaleelle mahtui paljon onnen päiviä. Meillä oli hauskaa yhdessä.
Issiellä ei ollut lapsia, joten hän suuntasi rakkautensa suojattiinsa.
Alexander sai minut aina nauramaan. Heillä oli likainen huumorintaju.
Issie oli hienostonaisen ja torikauppiaan risteytys.
Issiellä oli hyvin rahvaanomainen huumorintaju. Minä taas...
Siinä sitten punastelin. Se ei ollut minun juttuni.
Issie oli jopa pahempi kuin McQueen. He yllyttivät toisiaan.
Alexander rakastaa lintuja, joten hommasin tämän hatun.
Lähdemme haukkajahtiin huomenna, sillä Alexander rakastaa lintuja.
Huomenna siis lennätämme haukkoja.
Kävimme Hillesin kartanolla muutamaan otteeseen.
Kaivelimme Issien pukulaatikkoa-
ja pukeuduimme illalliselle huikeisiin asuihin.
Issien maailma oli niin tavattoman kaukana meidän juuristamme.
Vaikka se tuntuikin epätodelliselta, olimme kartanossa kuin kotonamme.
Etenkin Lee oli kuin kotonaan.
Issie oli kuin hullunhauska isosisko.
Mitä poikkeavampaa, sen parempi Issielle.
Hän rakasti outoja asioita.
En pidä normeista. Jos valitsee turvallisen reitin, ei voi kehittyä.
Ärsytät varmasti monia ihmisiä.
Ensimmäiset näytökset saivat ihmiset haukkomaan henkeään.
Niistä lähdettiin kesken pois ja kritiikki oli purevaa.
Toisaalta muut kalpenivat Leen rinnalla.
En halua tehdä näytöksiä, jotka eivät säväytä ketään.
Haluan näytöksen herättävän joko inhoa tai innostusta.
Kunhan se herättää tunnereaktion.
Jos sitä ei tule, en ole onnistunut työssäni.
Alexanderin työt ovat hyvin tunteikkaita.
Tämäkin takki perustuu hampuusiin-
jolla ei ole rahaa eikä nukkumapaikkaa.
Mahtava päällä. Mallistossa riittää myös intohimoa ja rakkautta-
viiltelyä, seksiä ja romantiikkaa.
Ajatuksena ei ollut saada vaatteita tuotantoon.
Näytöksen tarkoitus on saada huomiota-
ja luoda nimeä suunnittelija Alexander McQueenille.
Muovipusseista ja teipistä luotuja vaatteita ei haluttu kaupan hyllylle.
Lee teki niin matalia housuja, että häpykarvat paljastuivat.
Sillä ei ollut tekemistä karvojen kanssa.
Siinä oli kyse vartalon osien katkaisemisesta uudella tavalla.
Jos pylly sattuu vilahtamaan, se on vain bonusta.
Hän oli mies, joka leväytti häpykarvat Anna Wintourin naamalle.
Olihan se hauskaa ja tuhmaa.
Alexander voisi tehdä 30 vaatetta 500 punnalla.
Hän teki mekon lattialla lojuvasta muovikelmusta.
Hän kääri mallin kelmuun, lisäsi vetoketjun ja lähetti catwalkille.
Hän otti renkaan ja kieritteli sitä puvun päällä.
Aivan nerokasta!
Neljällä punnalla pitsiä, punnalla vetoketju, pintaan spraymaalia.
Yksi puku ei maksanut edes 10:tä puntaa-
mutta koska tekijänä oli Lee, vaatteilla oli kysyntää.
Avedon halusi mekon Sharon Stonelle.
Jonkun piti lähteä viemään mekkoa USA: han Concordella.
Siihen kyytiin olisin totisesti halunnut päästä.
Minä pääsin matkaan.
Siihen aikaan alkoi todellinen hullunmylly.
Näytös meni mahtavasti-
mutta huomenna pitäisi saada ostettua maitoa.
Menimme McDonald'siin ja ostimme juustoateriat.
Tiputin tarjottimen väsymystäni, joten söimme lattialta.
Lontoon muotiviikoilta takaisin nälkätaiteilijaksi.
Sellaista se on. Meni näytös miten hyvin tahansa, syödä on pakko.
Television kautta saimme 12 miljoonaa katselijaa.
22-vuotiaan piti piilotella kasvojaan kameralta haastatteluissa.
Koska vaatteet oli tehty työttömyystuen turvin-
en voinut näyttää kasvojani.
Tukea nostava henkilö ei saa tehdä töitä.
Alkoiko ärsyttää? Se oli tarkoituskin.
Olin häirikkö East Endistä.
Sekoitus huligaania ja neulaa käyttelevää miestä.
Se oli ihmisistä käsittämätöntä. Kuin raikas tuulahdus.
Räätälin ja cockney-jätkän sekoitus. Hän ymmärsi imagon päälle.
Sellaiset kirjoitukset ärsyttävät. Lee ei ollut paha poika.
Hän oli itse asiassa rakastava ja onnellinen lapsi. Antelias myös.
Eikö olekin nätti naama?
Muistan erään kohtauksen Leen kotoa.
Taisin kirota hänen äitinsä läsnä ollessa.
Lee sanoi: "Älä nyt helvetissä kiroile äitini edessä!"
Emme olleet varsinaisesti köyhiä. Mieheni ajoi taksia.
Lapsia oli kuusi, mutta heiltä ei puuttunut mitään.
Se on mielestäni...
...rehellinen paikka. Jokainen tietää paikkansa ja asemansa.
Ryöstöstäkin varoitetaan etukäteen. Kunhan vitsailin.
Perin isoisältäni ajoittain ilkikurisen huumorintajuni.
Siitä ympäristöstä oli varmasti vaikea ponnistaa.
Silloin päätin kertoa homoudestani isälleni. Muut tiesivät jo-
mutta isän suhtautuminen homoihin oli jyrkempää. Se vaikeutti asiaa.
Isäni saattoi kuulostaa rajulta, mutta se oli leikkiä.
Hänet oli helppo ymmärtää väärin.
Leen isä kehotti poikaa myymään vaatteitaan kirpputorilla.
Hän ei ymmärtänyt muotialaa.
Isä taisi haluta minusta mekaanikkoa-
mutta se toive meni pipariksi.
Isoäidiltään Lee peri kiinnostuksen 1800-luvun synkkiin tarinoihin.
Se kävi hyvin yksiin niiden tarinoiden kanssa, joita hän välitti.
Kaikki hyvin, äiti. - Älä minua kuvaa. Näytän rumalta.
Näytähän naamasi, äiti!
Rikoit kameran! - Sen arvaa.
Leen äiti oli hyvin voimakas nainen.
Pojan ja äidin välillä oli vahva, sanaton side.
Äidin ansiosta Lee ajatteli pystyvänsä mihin vain.
Kannustin lapsiani lukemaan ja ympäröimään itsensä kirjoilla.
Olen itsekin kiinnostunut historiasta ja sen sellaisesta.
Tämä käsittelee Skotlannin klaaneja.
Leen äiti tutki McQueenien sukua-
ja halusi todistaa, että suku oli peräisin Skyen saarelta.
Se avasi Leen silmät.
Hän oli syntynyt Stratfordissa, mutta juuret olivat Skotlannissa.
Äiti rohkaisi uppoutumaan tarinoiden maailmaan, ja Lee tarttui ajatukseen.
Ihmisillä on kahdenlaisia käsityksiä Skotlannista.
Vivienne Westwoodin Skotlantia ilmennetään perinteisin keinoin-
mutta minun esi-isäni olivat jakobiitteja-
jotka sotivat englantilaisten kanssa.
Englantilaiset raiskasivat naisia-
ja murhasivat kokonaisia klaaneja kansanmurhaajien lailla.
Sitä ei aina muisteta. Bosniassakin on tapettu miljoonittain ihmisiä
Sehän on kansanmurha. Sellaiselta ei saa ummistaa silmiään.
Lee oli erilainen.
Hän oli pikemminkin taiteilija kuin muotisuunnittelija.
Soitin hänen äidilleen ja pyysin päästä Leen palvelukseen.
Hän antoi Leen osoitteen, jonne suunnistin.
Työskentelimme päivittäin Highland Rape-malliston kanssa-
vaatteita valmistaen.
Toisinaan hän jätti suunnittelutyön viime tinkaan.
Hän alkoi piirtää vimmatusti, kunnes mallisto lopulta valmistui.
Hän teki sen nopeasti ja vaivattomasti.
Hän loi etenkin öisin. Silloin adrenaliini virtasi vuolaammin.
Kuuntelimme samalla musiikkia.
Lee kuunteli pianomusiikkia. Siitä muodostui tärkeä riitti.
Säveltäjä Michael Nymanista tuli osa ryhmää.
Oli hauska katsella, miten Lee istui kuin vanha eukko-
neula ja sormustin käsissään.
Ompelu oli hänelle kuin terapeuttista tekemistä.
Hän kääntyi sisäänpäin, jolloin katsekin tummeni.
Hän keskittyi niin täydellisesti, että sulki ulkomaailman pois.
Lee pystyi piirtämään takin vapaalla kädellä. Mittanauhaa ei tarvittu.
Hän pystyi silmämääräisen mittauksen jälkeen piirtämään suoraan kankaalle.
Lee oli pohjimmiltaan romantikko-
mikä johtui hänen fyysisestä suhteestaan työn lopputulokseen.
Kyseessä oli kuitenkin käsityöläisyyden ilmentymä.
Sukulaiset kutsuttiin aina näytöksiin. Etenkin isoäiti.
Lee halusi, että isoäiti olisi ylpeä.
Renee-täti ja äiti toivat malleille syötävää:
voileipiä ja äidin nakkipiiloja.
Me nuoret, ajan hermolla olevat englantilaismallit-
odotimme innolla maineikkaan suunnittelijan tapaamista.
Ihmisten ja valokuvaajien määrä oli hämmentävä.
Muistan toivoneeni, etteivät he vain pettyisi Leen työn jälkeen.
Lee oli kuitenkin pelkkä Stratfordin kasvatti.
Se pimeys ja syvyyksistä ammentaminen...
Highland Rape oli todellakin mystisen mielenlaadun tuotos.
Mallit näyttivät siltä kuin heidät olisi juuri raiskattu.
Me mallit näytimme varmasti hyvin hämmentyneiltä.
Stailaus yllätti meidätkin.
Asut eivät olleet helppoja.
Ne näyttävät siltä kuin ne olisi käyty hakemassa rikospaikalta.
Kuvittelin, että hän oli naisvihaaja, joka vihasi malleja.
Vihaa uhkuva mies, joka halusi piinata meitä.
Hänen visionsa valmiista vaatteesta ja asujen siluetti...
Hän sai meidät näyttämään todella erityislaatuisilta.
Olin tuolloin vasta viidentoista, joten en ymmärtänyt-
mistä varsinaisesti oli kyse.
Asia avautui vasta seuraavana päivänä-
kun avasin lehden ja luin kritiikit.
Näytöksen sanoma oli todella voimakas.
Sen avulla valloitettiin otsikot.
Sitä hän halusi, ja sen hän myös sai.
Kansanedustajan mukaan näytös oli hyvän maun vastainen.
Nimellä Highland Rape halutaan vain ja ainoastaan herättää huomiota.
Siinä onnistuttiinkin, ikävä kyllä.
Naiset eivät halua nähdä itseään uhreina muotinäytöksissäkään.
En vihaa naisia. Tarkoitukseni oli näyttää-
miten miehet ottavat naisilta. Siitä raiskauksessakin on kyse.
Vanhin siskoni joutui aviomiehensä pahoinpitelemäksi.
Olin tuolloin 8-vuotias. Onneksi mies on jo kuollut.
Sen johdosta haluan pikemminkin voimaannuttaa naisia.
Ihmiset eivät pitäneet hänen rehellisyydestään.
Vaatteita pidettiin mauttomina, järkyttävinä ja aggressiivisina.
Kyseessä oli kuitenkin Leen totuus.
Vaatteet kertovat Leestä. Ne ovat omaelämänkerrallisia.
Ne liittyvät hänen lapsuudenkokemuksiinsa.
Olimme kotosalla eräänä iltana, kun hän sanoi kesken kaiken:
"Lankoni käytti minua lapsena seksuaalisesti hyväksi."
Tunnustuksen jälkeen Lee puhkesi kyyneliin.
Aloimme keskustella asiasta-
mutta Lee ei halunnut puida asiaa kovinkaan kauaa.
Hän näki kaikenlaista. Äitiäni lyötiin ja Leehen kajottiin.
Isäni harjoittama väkivalta yhdisti Leetä ja äitiä.
Sama ihminen oli piinannut heitä kumpaakin.
Se yhdisti heitä omalla tavallaan.
Äitini oli Leelle äitihahmo, jota hän halusi suojella-
ja joka halusi suojella häntä.
Kannoin harteillani valtaisan painavaa taakkaa.
Olimme kuitenkin aina Leen kanssa läheisiä.
Lee joutui todistamaan perheväkivaltaa nuorella iällä.
Sellaiset asiat varmastikin vaikuttivat häneen.
Hänen oli saatava työstää asia.
Hän karkotti demoneitaan ja suojeli samalla naisia ja itseään luomalla-
vahvoja, haarniskapukeisia naisia.
Samanlainen haarniska hänellä oli sydämensä ympärillä.
Vitsailin aina, että suhteemme kesti neljä kautta.
Mallistot ja näytökset olivat virstanpylväitä-
jotka markkeerasivat sekä työmme että suhteemme kulkua.
Jälkikäteen ymmärrän kyllä, että yhtälö oli mahdoton.
Hänen kokemuksensa ja menneisyytensä...
Siinä oli liika painolastia ihmissuhdetta ajatellen.
Minun on alituiseen kyseenalaistettava motiivini.
Siksi minun on menestyttävä. Teen sen, mitä tehdä täytyy.
Ei tällaiseen ryhdy maineen ja kunnian takia.
Ensimmäiseen opiskeluvuoteen kuului matka Pariisiin.
Tarkoitus oli käydä taidenäyttelyissä-
mutta me kävimme muotinäytöksissä.
Yhdessä näytöksessä esiteltiin keveitä kukka-asuja.
Lee mielestä vaatteet olivat täyttä roskaa ja näytös surkea.
Givenchy oli kuulemma tarkoitettu tantoille.
Lee ei halunnut sellaiseen paikkaan töihin.
Ranskan haute couture brittiläistyy. John Galliano siirtyi Diorille-
ja Alexander McQueen suunnittelee Givenchyn kesämalliston.
Muotiala oli muutoksen kourissa, mistä kirjoittaminen oli jännittävää.
Arnault'n kaltaiset hahmot muuttivat pienyrityksiä jättiläisiksi.
Ensin hän toi mukaan John Gallianon, jonka siirsi Diorille.
Siksi Givenchy oli uuden nuoren lupauksen tarpeessa.
Miksi hän halusi juuri sinut? - Olen kuulemma hänen hevosensa.
Ehkä hän puhui ulkonäöstä, mutta olen hänen luottohevosensa.
Asuimme yhdessä, kun Givenchy soitti.
Lee luuli, että häneltä toivottiin käsilaukkua.
Olin sitä mieltä, että kyseessä oli iso asia.
Sitten Lee alkoikin jutella-
että hänet haluttiin Givenchyn taiteelliseksi johtajaksi.
En ollut uskoa korviani.
Lee soitti ja kertoi saaneensa työtarjouksen.
Hän pyysi minuakin Pariisiin, mihin suostuin.
Se oli jännittävää mutta samalla pelottavaa-
sillä olimme vasta alkaneet seurustella.
Miksi otit Givenchyn tarjouksen vastaan?
Olet jo saavuttanut kannuksesi muodin saralla.
Syy on se, että siitä maksetaan hyvin.
Givenchyltä saadut rahat sijoitan McQueeniin.
Palkkaan lisää työntekijöitä ja kasvatan yritystä.
Hän toi mukanaan oikean lahjakkuuden unelmajoukkueen.
Hän tarvitsi luovan ryhmän ja halusi minutkin mukaan.
Hän pyysi miettimään asiaa, mutta olin heti valmis lähtemään mukaan.
Nousimme lentokoneeseen City Airportin kentällä.
Olimme koneen kummajaiset.
Kyydissä oli pelkkiä liikemiehiä-
kun meillä taas oli valkaistut farkut ja korskea asenne.
Missä? Japanissako?
Oli jännittävää olla nuori-
ja saada niin paljon vastuuta ja rahaa.
Mukana oli myös Sebastian Pons. - Terve, Sebastian!
Hikisine kainaloineen. Mitkä hikiläikät.
Minulla oli pellen rooli, sillä olin muiden hauskuuttaja.
He pilkkasivat korostustani. Espanjan narri brittihovissa.
Simon Costin... - Miksi näytät tuollaista naamaa?
Minun roolini oli luoda näytöksille niiden raamit.
Lavarakennelman oli määrä kuvastaa malliston pinnanalaista tarinaa.
Mukana oli myös Katy England.
Katy on McQueenin tärkein osatekijä.
Nostahan kameraa!
Katy täydentää minua ja kiihottaa mielikuvitustani.
Teen taustatutkimusta mallistoja varten.
Tuon hänen tietoonsa asioita, joilla saattaa olla merkitystä.
Olen hänen oikea kätensä ja aina paikalla.
Shaun Leane oli mukana luomassa koruja.
Mitäs sanot? Lähdetkö humpalle?
Saan tällaisesta työstä paljon irti. Opin liikkumaan ääripäiden välillä.
Nyt saan kokeilla vartalokorujen tekemistä.
Sitä voisi verrata veistoksen tekoon.
Sarah Burton oli harjoittelijamme.
Olimme ne pilarit, jotka toivat tukea ja turvaa.
Vuokrasimme kivan asunnon.
Asuinalue oli mieleeni. Kyseessä oli Place des Vosges.
Hyvänen aika, miten pelottavaa!
Asunto oli pikkiriikkinen. Tein töitä sohvalla istuen.
Sebastian! Eipäs käyttäydytä rumasti!
Päädyin aina Leen huoneeseen nukkumaan-
sillä hänellä oli tapana nukahtaa sohvalle.
Lee!
Oletko vaihtanut tyynyjä? - Totta hemmetissä!
Meillä oli käytössämme autonkuljettaja.
Naamasi on pelkkää puuroa. Nyt selkeni.
Tervehdihän englantilaisia!
Ne olivat hauskoja aikoja!
Tällähän voi pelleillä.
Olen vetänyt vauhtia!
Kun saavuimme Givenchylle, Leelle kumarreltiin-
ja häntä kutsuttiin "monsieur McQueeniksi".
Se huvitti meitä erinomaisen paljon.
Cath!
Järkytimme muita aika tavalla.
Olimme poikkeavia vaatteiltamme, työtavoiltamme ja huumoriltamme.
Hienostunut ympäristö poikkesi lontoolaisista työtiloista-
jotka olivat pieniä ja sotkuisia.
Tässä on konttorini. Jos haluan jotain, nostan luuria.
Saan mitä tahansa, mitä mieleni halajaa.
Olimme joukko kakaroita, jotka juoksentelivat Givenchyn käytävillä.
Herättikö valintasi hämmästystä? - Osa taisi vaipua koomaan.
Yhtäkkiä olimmekin tupsahtaneet Givenchylle-
ja katselimme ikkunasta Balenciagan logoa.
Sisällä istui Yves Saint Laurent.
Gallianokin istui Avenue Montaignella aivan kivenheiton päässä.
Olin päässyt uuden kuuman nimen Alexander McQueenin porukkaan.
Siinä saattoi olla itsestään ylpeä.
Lee halusi löytää oman paikkansa.
Edessä oli näytön paikka ensimmäisen malliston muodossa.
Kaikki tuijottivat meitä, eikä mitään ollut valmiina.
Hän vastasi aina, ettei syytä huoleen ollut.
Ideat tulevat vasta aivan viime hetkellä.
Ne tulevat jostain. Ehkäpä jumalalta. En osaa sanoa.
Etsin kaiken aikaa merkkejä.
Tämä on Pariisin muotia. Givenchyä, ei McQueeniä.
Täällä upeista kankaista tehdään hienostuneita pukuja.
Omalla merkilläni on vielä pitkä matka samanlaiseen maineeseen.
Katselimme kerran kaunista vaatetta.
Lee kysyi ateljeen johtajalta Catherine de Londresilta-
kuka asun oli ommellut.
Ompelija ei kuulemma saanut tulla huoneeseen.
Lee käski päästää ompelijan sisälle.
Siitä hetkestä alkaen-
Lee halusi aina tavata ompelijan, joka oli työstänyt vaatetta.
Siitä taidettiin pitää.
Tämä tässä on Bet Lynch-mekko.
Mekon saa myös muovipinnalla-
sadetakin tyyliin yhdenmukaisuuden vuoksi.
Me emme puhuneet ranskaa, eikä ateljeen väki puhunut englantia.
Lee piirsi ilmaan, mitä vaatteelta halusi.
Nämä ovat hameita. - Selvä homma.
Sanoit siis "jupe"! Selvä. Luulin, että ne olivat housut.
Kun hän ottaa sakset käteensä, alan pelätä.
Kun hän leikkii saksilla... Hän on jo leikannutkin jotain minulle.
Housut. Hän leikkasi housujen kappaleet elävää mallia käyttäen.
Siksi alankin pelätä heti, kun näen sakset.
Täällä leikataan langanpätkätkin huolella irti.
Minä se vain poikkaisen menemään.
Ilmeet ovat näkemisen arvoisia. Vaatteitahan ne vain ovat.
Hän näytti ensin pöyristyneeltä mutta ymmärsi sitten.
Hän oli vaikuttunut. Kunnioitus oli molemminpuolista.
Haute couture eroaa räätälitaiteesta.
Kunnioitan räätäleitä. He ansaitsevat yhtä paljon arvostusta kuin minäkin.
Lee tiedusteli, missä työväki tapasi syödä.
Catherine kertoi kellarissa olevasta kanttiinista.
Lee halusi kokeilla paikkaa. Muut asiakkaat sekosivat.
Että suuri taiteilija halusi syödä heidän kanssaan!
Muotitalot kohtelivat suunnittelijoita kuin kuninkaita.
Lee ei halunnut käyttäytyä kuninkaan tavoin.
Lee halusi käyttäytyä tavallisen ihmisen lailla.
Malliston kehittyessä saimme näytökselle konseptin.
Siitä Lee veti lisää lankaa ja tarinoita-
ja ideat lisääntyivät tarinan edetessä.
Se oli leimallisesti yhteistyötä.
Lee oli kokoava voima kaiken keskellä-
ja suodatti ideoita ajatusmaailmastaan.
Viikko ennen näytöstä ilmassa oli sähköä. Asuja piti muuttaa.
Se oli yhtä hullunmyllyä. Paineet olivat valtavat.
Se on liian erilainen. Erilaisia tyylejä ei saa olla liikaa.
Tuossa osiossa pääpaino on timanteissa.
Siitä tulee liian sekava vaikutelma.
Meillä oli 25 päivää aikaa luoda 55 asun mallisto. Se ei ollut helppoa.
Ensimmäisen näytöksen teema oli kultainen talja, Iason ja argonautit.
Näytöksen piti olla näyttävä.
Sain Alexin puheista sellaisen käsityksen-
että hän halusi soturin ja jumalattaren yhdistelmiä.
Ehdotin sarvia. Hän halusi niistä isoja.
Hän halusi sarvet, jotka olisivat suuremmat kuin Tšingis-kaanilla.
On tammikuun 19. päivä vuonna 1997-
ja kuten alalla sanotaan, luvassa on suuri muotihetki.
27-vuotias Britannian vuoden suunnittelija-
Alexander McQueen esittelee haute couture-mallistonsa.
Jokaisella mallilla oli oltava oma roolinsa ja tavaramerkkinsä.
Jokaisesta mallista olisi saanut oman näytöksensä.
Innoituksen lähteenä oli toiminut logo.
G-kirjaimet muistuttivat kreikkalaista kuviota.
Lisäksi Givenchyn logossa on valkoista ja kultaa.
Tavalliseen tapaan mukana oli myös uskaliaita asuja.
Lehtijutut keskittyivät etenkin hullutteleviin asuihin-
ja niihin, jotka olivat epäkäytännöllisiä.
Ranskalaiset suunnittelijat kauhistelivat vierasmaalaisuutta-
ja sitä, mitä ulkomaalaiset tekivät Givenchylle.
Lee ei suostunut muuttumaan muuksi.
Hän olisi uskollinen itselleen hienoista puitteista huolimatta.
Minusta se oli ihailtavaa.
He toivat Englannin Pariisiin omalla tyylillään.
Muotitoimittajat kauhistelivat-
miten itseriittoinen Lee oli. Mokomakin pöyhkeä britti.
Koko maailma näytti olevan häntä vastaan.
Ensimmäinen näytöksesi ei ollut suuri menestys.
Totta puhut. Hieno analyysi.
Kaikki toivoivat, että Lee epäonnistuisi.
Teräaseita sataa niskaan-
eikä siinä mitään. Olen hyvä tappelemaan.
Muistan hyvinkin sen jälkeisen ajan. Lee oli...
Olihan se helvetillistä.
Epäonnistumista seurasi erittäin vaikea ilta.
Lyöntejä jaeltiin ja riita raikasi.
Lee on jo nyt tehnyt paljon. Givenchy sai paljon julkisuutta.
Ei se helppoa ole. McQueen tunnetaan Lontoossa-
mutta Givenchyllä hän jatkaa jonkun toisen työtä.
Kuin nostaisi dinosauruksen kuivalle maalle. Sen hän on tehnytkin.
Vuodessa hän ehtii saavuttaa vielä moninkertaisesti uusia asioita.
Givenchy muutti kaiken. Hauskanpito sai loppua.
Ranskantaitoinen kirjanpitäjäni matkusti Ranskaan sopimusasioissa.
Issie ei saanut mitään, sillä suhde ei kuulemma perustunut rahalle.
Kun rahat sitten tulivat, Alexander jätti hänet tylysti ilman.
Heidän ystävyytensä muuttui tapauksen seurauksena.
Hän olisi ansainnut paikan Givenchyllä muiden rinnalla.
Muistan matkustaneeni Hillesin kartanolle-
hetimiten Givenchyn valtaamisen jälkeen.
Heidän välillään oli aivan valtaisa jännite.
Heidän mielestään sinä loit minut, eikä siitä ole kyse.
Eivät he niin kuvittele. - Kyllä vain!
Niin sanotaan alituiseen lehdissä!
"Isabella Blow on löytänyt Philip Treacyn ja Alexander McQueenin."
Suhteessamme ei ole laisinkaan siitä kyse.
Ärsyttääkö sinua leimautua Isabella Blow'n luomukseksi?
Ei ärsytä, sillä Issie onkin ollut avuksi, eri tavalla vain.
Hän rakastaa vaatteitani, ei minua.
Aivan niin. Hyvin sanottu. - Itse naista en siedä.
Kunhan vitsailin.
Toivoin, ettei hän olisi höykyttänyt Issieä-
sillä hän oli vain ja ainoastaan ollut avuksi. Lee kiusasi häntä.
Issie oli nostanut Leen menestykseen, mitä Lee ei sietänyt.
Lee halusi seistä omilla jaloillaan, joten Isabella jäi rannalle.
Se oli rangaistus.
Muistan Leen sanoneen, että hän oli nyt pohatta-
eikä sitä sanottu ystävällisesti.
Meillä oli tapana pitää murheet ominamme ja taistella sisukkaasti.
Jotain kyllä ilmaantuisi.
Leen tähti lähti nousuun, jolloin Issie oli aika jättää kyydistä.
Sitten Issie sai töitä Sunday Timesistä.
Lee kehui Issien nousseen tuhkasta.
Leellä ei ollut osuutta asiaan.
Olen aina nähnyt itseni gasellina julkisuuden silmässä.
Gaselli syödään aina. Samoin näen ihmiselämän.
Jokaisen voi korvata.
Suunnittelijalla on tietty aikansa julkisuudessa.
Hetki vain niin olet poissa. Elämä on yhtä taistelua.
Kävin hänen Lontoon työhuoneellaan, ja hän kertoi näytöksestään.
"Yritin miellyttää ja pilasin kaiken."
Seuraavasta mallistosta tulee minun näköiseni."
Hän halusi haistattaa pitkät ja näyttää epäilijöille.
Siirryimme Givenchyn kauniista saleista-
Borough Marketin mädäntyvien hedelmien löyhkään.
Oli hauskaa päästä esittelemään Lontoon rajua puolta.
Haute couture unohdettiin. Astuimme McQueenin maailmaan.
Valokuvaajat pääportille!
Lontoon näytösten odotukset olivat korkealla.
Pariisissa meno oli virallisempaa ja varautunutta.
Lontoossa yleisö mylvi hullun lailla.
Aivan hullu meininki. Ihmiset tappelivat nähdäkseen catwalkille.
Lee juoksenteli mallilta mallille ja huusi ohjeitaan.
Aloitetaan, Simon. Mene takaisin!
Hän piti itsensä liikkeessä, korjaili vaatteita ja hermoili.
Valmista on!
Missä Russell on? Onko hän valmis? - On.
Yksi malleista oli myöhässä, mutta näytös aloitettiin ilman häntä.
Lee tuli luokseni ennen lavalle menoa ja sai minut tiloihin.
Niinpä menin catwalkille ja...
Ensimmäistä kertaa malliston tunnelma siirtyi ympäristöön-
näytöstilaa ja siellä olevien ihmisten energiaa myöten.
Ahdistus, viha ja pelko lävistivät koko esityksen.
Ylitimme itsemme.
Mallit eivät näyttäneet ihmisiltä vaan eläimiltä-
isoine hiuksineen ja meikkeineen.
Se oli kertakaikkisen päräyttävä kokemus.
Muutama ulkopuolelle jäänyt opiskelija-
ryntäsi sisälle ja potki tulet maahan mennessään.
Sitten syttyi tulipalo.
Lavasteena käytetyissä romuautoissa oli yhä bensaa tankeissa.
Auto oli syttynyt tuleen keskellä catwalkia.
Kaikki luulivat sen olevan osa esitystä.
Lee kielsi jyrkästi sammuttamasta tulipaloa.
Malli toisensa perään lähetettiin catwalkille.
Jos homma olisi mennyt pieleen-
kaikki ne muotitoimittajat ja mallit olisivat historiaa.
Lee oli jälleen oma mahtava, hullu ja nerokas itsensä.
Yksityis-ja työelämäni ovat hyvin lähellä toisiaan.
Näytösten avulla voin ilmaista tuntemuksiani.
Oletko muuttanut Lontoosta Pariisiin?
Asun kummassakin puoli vuotta kerrallaan.
Koirani on Lontoossa, ja sitä kaipaan valtavasti.
Kahden kaupungin välillä reissaaminen-
oli luonnollisesti raskasta puuhaa.
Hän kuitenkin onnistui, ja näytöksistä tuli upeita.
Siihen mennessä paineet olivat kasautuneet.
Hän työsti sekä omaa mallistoaan että haute couturea.
Paineen vaikutukset alkoivat näkyä.
LVMH:n lempiyritys oli Dior.
Lee tunsi itseään verrattavan Gallianoon.
Sitten Lee sai selville-
että Johnilla oli käytössään neljä kertaa suurempi budjetti.
Meidän suurin rakkautemme oli McQueen. Givenchy oli kuin velipuoli.
Tiesimme, että aikamme Pariisissa oli tullut päätökseen.
Pariisiin saapuessamme Leen luomukset olivat hyvin jäykkiä.
Pariisi auttoi häntä löytämään asioiden pehmeän puolen.
Sen opin veimme mukanamme Lontooseen.
No. 13-mallisto oli onnellista aikaa Leelle.
Leellä oli selvä visio siitä, mitä hän halusi tehdä.
Kokouksen jälkeen kummastelimme sitä kaikki.
Hän tiesi, mitä värejä ja muotoja hän halusi. Hän oli löytänyt rauhan.
Ensimmäiseen yhteiseen näytökseen Lee halusi robotteja.
Lee alkoi taas intoilla roboteista, ja me tuumimme:
"Voi ei! Taas noita robotteja. Jessus sentään!"
Toivoimme, että innostus laantuisi-
mutta näytöksen aattoiltana robotti saapui paikalle-
vaikka vaatekaan ei ollut vielä valmis.
Palasin työhuoneelle ja ilmoitin, että tarvitsemme päätösasun.
Joku löysi pöydän alta kasan tylliä, mistä idea lähti sikiämään.
Vaikka toisin väitettiin, se oli tosiaan mahdollista.
Sellainen Lee oli. Hän sai ihmeitä aikaan.
Teknikot ohjasivat robotteja. Lee huuteli heille ideoitaan.
Lee alkoi ohjata robottien liikkeitä-
mikä johti kauniiseen koreografiaan pyörivä malli keskellään.
Shalom Harlow oli lavalla kahden robotin välissä-
ja ne näyttivät toimivan omasta tahdosta.
Olin ensimmäistä kertaa itsekin vaikuttunut näytöksestäni.
Ihmisen ja koneen yhteistyö... En tavallisesti itke oman työni äärellä.
Lee eli unelmaelämäänsä.
Hän halusi käyttää saamansa mahdollisuuden hyvin.
Huomasin Leen saavuttaneen kuuluisuutta-
kun tuntematon ihminen tuli pyytämään nimikirjoitusta.
Leen mielestä tilanne oli pelottava.
Ymmärsin, että jotain oli tapahtunut.
Leestä tuli kuuluisa muotipiirien ulkopuolella.
Julkisuus ja jahdatuksi tuleminen-
eivät olleet hänen mielestään tavoiteltavia asioita.
Tärkeintä oli hänen työnsä.
Toisinaan toivon, että Lee olisi saanut elää tavallisen elämän-
sillä paineet olivat liikaa niin nuorelle ihmiselle.
Tunsin Leen jo silloin, kun hänellä ei ollut mitään-
ja näin, miten hänestä tuli miljonääri ja enemmänkin.
Mitä enemmän rahaa oli, sitä onnettomammaksi Lee tuli.
Raha toi muassaan huumeet, mikä oli surullista.
Kokaiini sai minut näkemään kaiken-
hyvin selväpiirteisesti ja rehellisesti.
Kun oli rankkaa, ajattelin, että työtä on aivan liikaa.
Odotin romahdusta. Ei mikään hyvä huume.
En muutu kuitenkaan miksikään.
Asiat alkoivat mennä vikaan, kun paineet kävivät liian koviksi.
Ikävä kyllä Lee yritti selvitä paineista epäterveellä tavalla.
Huumeet toivat mukanaan aggressioita ja vainoharhoja.
Vaatteet olivat hienoja, mutta mies muuttui.
Teen kymmenen mallistoa vuodessa, ja se on kovaa työtä.
Givenchy tuli minun luokseni, ei päinvastoin.
Ihmisten puheet potkuista suututtivat ja olivat perättömiä.
Teen aina, mitä lystään. Muut hiiteen.
Suhteemme muuttui niihin aikoihin. Leellä oli kaksi puolta.
Lee saattoi olla todella loistavalla ja nauravaisella tuulella-
taikka sitten kiukkuinen kuin paholainen.
Hän oli selvästi ongelmainen ihminen.
Syvyydestä kumpusi hänen luovuutensa ja taiteellinen neroutensa.
Olin tatuoinut käsivarteeni "McQueen".
Kun peitin kuvan, suhteemme lopahti.
Lee oli romantikko, joka flirttaili rakkauden kanssa.
En tiedä, oliko hän koskaan rakastunut.
Hänen suurin rakkautensa oli työ.
Hän ei luottanut enää kehenkään.
Hän oli varma, että poikaystävä petti kaiken aikaa.
Se aiheutti paljon tuskaa hänelle itselleen.
Muodissa on kyse vetovoimasta ja itsensä avaamisesta.
Pahoittelut, jos vaikutan typerältä-
mutta haluaisin eroon vararenkaastani. Näin se vain on.
Otin rasvaimun ollessani keskellä mitä raadollisinta muotialaa.
Ne olivat hulluja aikoja ne.
Hän sanoi tehneensä virheen muuttaessaan ulkonäköään.
Hän hukkasi yhteyden itseensä.
Työhuoneeni nurkassa ompelevasta Lee McQueenistä-
oli kasvanut hoikka Comme des Garçonsiin pukeutuva mies.
Hänestä oli tullut oman itsensä irvikuva Alexander McQueen.
McQueen toimii perheen lailla. Ilman yhteisöllisyyttä mikään ei toimi.
Olen varmaankin entistä vaativampi pomo.
Seuraan työn jälkeä tarkasti joka ikisellä osastolla.
Kello on kuusi aamulla!
Älä tee hänelle tuollaista temppua!
Muutama tunti enää jäljellä.
Työ ei enää tuntunut hauskalta. Siitä siinä oli kyse.
Tuo ei näytä hyvältä. - Otan sen pois.
Työni jälki oli huipussaan.
Meillä oli sekä synkät että valoisat hetkemme.
Olimme mukana omasta tahdostamme. Joskus jäimme poiskin.
Kerran romahdin Givenchyllä liian suuren työtaakan alle.
Saimme maksaa oppirahat terveydellämme.
Kasvoin yrityksessä. En ollut enää mikään poikanen.
Mitä vanhemmaksi tulin, sitä selvemmäksi kävi-
että tilanne aiheutti ahtaan paikan kammoa.
Sebastian!
Tulehan, senkin nartunrumilus!
McQueen vaati minulta aivan kaiken.
Hoidin hänen koiriaan ja tein töitä kelloon katsomatta-
ja viikonloputkin kuluivat joko töiden tai Leen parissa.
Kävimme yhdessä lomamatkoillakin.
Osaan jopa väärentää hänen nimikirjoituksensa.
Olin kuin ansaan jäänyt saalis, vaikka itse työstä nautinkin.
Yritin keskustella asiasta huonoin seurauksin.
Kun sanoin lopettavani, hän sanoi, ettei takaisin ollut tulemista.
Niinpä lopetin murheen murtamana. Lähtöni oli hyvin...
Kukaan ei...
Kukaan ei edes tullut...
Kaiken kovan työni jälkeen...
Valitettavasti Lee otti asian henkilökohtaisesti-
ottamatta toisen tarpeita huomioon.
Jos joku lopetti, Lee tulkitsi teon petoksena.
Yritystoiminnassa ja henkilöstössä on tapahtunut muutoksia.
Kaikki on tällä hetkellä muutoksen kourissa.
Sitä elää elämänsä yrittäen ymmärtää itseään-
tekemiään tekoja ja virheitä.
Moni muotiteollisuudessa työskentelevä kärsii-
ahdistuksesta, paniikkihäiriöstä ja masennuksesta.
Ala ruokkii ihmisen egoa, ja sillä on negatiivisia seuraamuksia.
Perimmäinen idea Voss-näytökseen oli pehmustettu selli.
Ihminen voi eksyä omaan synkkyyteensä löytämättä enää ulos.
Lee ei tietenkään tyytynyt yhteen hyvään ideaan.
Keskelle lavaa piti saada vielä yksi laatikko teatraalisuutta tuomaan.
Kun Lee tuli kertomaan ideastaan, hän vältteli katsettani.
Hän kertoi teeman olevan kuolema, kauneus ja uudelleensyntyminen.
En osannut arvata-
että loisimme lavalle Joel-Peter Witkinin kuvan.
Keräillessäni Witkiniä elin synkkää vaihetta seksuaalisuuteen-
ja itseni löytämiseen liittyen.
Kuva on karmaiseva. Ihmettelin, kuinka selviäisin urakasta.
Otin urakan vastaan-
mutta korostin vakavalla naamalla, että tekisin sen taiteen vuoksi.
Lee katsoi minua kuin hullua ja sanoi sitten:
"Niinhän me muutkin teemme."
Lavan tunnelma oli yhdistelmä-
Kubrickin elokuvaa "2001" ja hullujenhuonetta.
Vaikutelmaa tuki kaksipuoleinen peili.
Kun muotiväki ja lehdistö tulivat sisään-
he katselivat itseään peilistä.
Alkumusiikki muistutti alati kiihtyvää sydämen sykettä.
Kukaan ei tiennyt, mitä odottaa. Yleisö odotti jännittyneenä.
Muoti on kuin suuri kupla, joka tekisi mieli puhkaista.
Esityksen alkaessa yleisö näki lavalle-
mutta mallit eivät nähneet yleisöä.
Näytöksestä tuli voyeristinen kokemus.
Mallien päät oli kääritty sideharsoon, mikä loi sairauden-
ja hulluuden mielikuvan.
Lee tuli kerran katsomaan minua, kun olin juuri päässyt leikkauksesta.
Olin sideharsojen peitossa, mistä Lee tuumasi:
"Sairaan siistiä!"
Lee imi vaikutteita sienen lailla-
ja näki kauneutta rumuudessa, kuten sideharsoissa.
Elämä ei ole täydellistä, emmekä näytä kaikki malleilta-
mutta kauneus on katsojan silmässä.
Viimeisessä kuvassa oli koiperhosten ympäröimä isokokoinen nainen.
Kuulostaa vitsiltä, ja huumoria olikin ajatuksessa mukana.
Eivätkö lihavat naiset ja koit olekin muodin suurimpia vihollisia?
Joka kaudella löytyy joku, jota seurata ja kadehtia.
Aina löytyy joku, jota ihailla.
Tom oli kirjaimellisesti muotialan jumala.
Vaikka Lee olikin kapinallinen ja erosi muista-
hän oli varmaankin otettu siitä-
että Tom Ford oli kiinnostunut hänen työstään.
Lee myöskin käsitti hyötyvänsä siitä taloudellisesti.
Yrityksen pyörittäminen on kallista puuhaa-
mutta McQueen on aina pysynyt pinnalla.
Haluan olla menestynyt ja itsenäinen.
Näen McQueen-valoa tunnelin päässä.
Parasta Leessä on se, että hänessä on sekä runoilijaa-
että markkinamiestä. Hän on hyvin käytännöllinen.
Hän ymmärtää, että kauppojen hyllyillekin on saatava vaatteita.
Gucci haistoi potentiaalin ja toimi fiksusti-
eli teki tarjouksen, josta ei kannattanut kieltäytyä.
McQueen siirtyi sopimuksen mukaisesti puoliksi Guccin omistukseen.
Kokoukset pidettiin salassa, jotta LVMH ei kuulisi asiasta.
He saivat asian tietoonsa vasta, kun sopimus oli allekirjoitettu.
Tein selväksi, että kyseessä on yhden miehen yhtye.
Saat siis suunnitteluun vapaat kädet. - Näin on.
Olin suuren investoinnin tarpeessa-
jolloin Gucci ottikin yhteyttä. Loppu on historiaa.
Näkemiin, Givenchy!
FAIRLIGHT, ITÄ-SUSSEX
Tunnen vetoa merta kohtaan. Johtunee siitä, että olen kalat.
Kun sataa vettä tai lunta ja aaltojen loiske kuuluu...
Se on sekä melankolista että romanttista.
Joskus sitä on tauon tarpeessa.
Silloin pitää päästä pois työkuvioista ja muodin maailmasta-
ja ottaa omaa aikaa.
Kaipaan luonnon pariin.
Puu on taloakin vanhempi. Yli 400-vuotias.
Se on jalava. Laitamme siihen ulkovalot illalla.
Se on hyvä inspiraation lähde.
Ystäväni käyvät vieraisilla.
Nautimme takkatulesta, elokuvista ja musiikista.
Siellä pystyn rentoutumaan.
Lee vietti paljon aikaa mökillä äitini kanssa.
Olen kiitollinen siitä yhteisestä ajasta. Olimme paljon yhdessä.
Puuhasimme kaikenlaista yhdessä.
Perhe pitää minut järjissäni. Muotialalla on pinnallista.
Kun aloitin työt, tällaisesta saattoi vain uneksia.
Tämän lähemmäs ei haute couturea pääse tässä maassa.
Koulutamme täällä opiskelijoita-
ja autamme kädestä pitäen muotimaailmaan.
Lee tiesi, että olin aina pitänyt piirtämisestä ja taiteesta.
Olin tuolloin kaatopaikalla töissä.
Lee tarvitsi tekstiilisuunnittelijan, ja hän palkkasi minut.
Lee oli tyytyväinen läsnäolooni.
Sekä luovuuteni takia-
että sen tähden, että olin osa hänen menneisyyttään ja lapsuuttaan.
Yhteen aikaan kärsin ahdistuksesta.
Se oli vaikeaa aikaa. En ollut tyytyväinen työhöni Givenchyllä-
mutta nyt elän vaihetta, jossa hyväksyn elämänpolkuni.
Hän oli tilanteen herra, oli hän missä tahansa.
Usein hänen seurassaan oli mukava olla.
Lee oli kuningatarmehiläinen, jota ympäröivät työmehiläiset.
Leellä oli lisäksi tapana pelleillä lapsenomaisesti studiossa.
Hän osasi luoda rennon ja mukavan ilmapiirin.
Luovassa ilmapiirissä oli innostavaa työskennellä.
Sanon asiani hyvin selvästi työni kautta.
Jopa Kate Moss hologrammina on henkilökohtainen kommentti.
Se kuvastaa taivaallista onnea. Tunnen olevani yhtä maailman kanssa.
Minut oppii tuntemaan töitäni katsomalla.
Mitä muoti sinulle merkitsee? - Koko elämää.
MUOTIVAIKUTTAJA KUOLEE 48-VUOTIAANA
Issie kuoli ylpeänä elettyään upean elämän.
Issie kuolema oli järkytys myös Alexanderille.
Todella suuri järkytys.
Lee oli Issien hautajaisissa harvinaisen surkea näky.
En ollut tunnistaa takanani istuvaa miestä.
Kun käännyin, näin miehen, joka oli sonnustautunut kilttiin.
Silloin tajusin, kuka oli kyseessä.
Kärsimys paistoi hänen silmistään. Tunsin suurta empatiaa.
Hänen tuskansa oli käsin kosketeltavaa.
Näin myös rakkauden. Heidän välillään oli suurta rakkautta.
Issie oli Leelle jotain siskon ja äidin väliltä.
Hän oli kaiken keskellä, ja Lee rakasti Issieä.
Issieä ja McQueeniä yhdisti surumielisyys.
Alexanderia oli käytetty hyväksi, mikä tuhosi hänen viattomuutensa.
Kun Issie oli viiden vanha, hänen veljensä kuoli.
Syy ei ollut Issien, mutta hän tunsi asiasta syyllisyyttä.
Hänessä oli itsetuhoinen puoli, joka ei koskaan hellittänyt otettaan.
Ongelmat syvenivät ja vaikeutuivat ajan myötä.
En käytä huumeita mutta otan kyllä rauhoittavia lääkkeeksi.
Polku itsetuhoon oli selvästi nähtävissä.
Issie ei ehkä enää jaksanut kärsimystään.
Hän ei halunnut vanheta. Muoti ihailee nuoruutta.
Kykyjen vaaliminen vaatii äidin- maitoa, jota minulla ei enää ole.
Issie suunnitteli kuolemaansa ja halusi hyvästellä McQueenin.
Hän kutsui tämän viikonlopuksi kylään-
ja suunnitteli kaiken ruokalistaa myöten.
Alexander oli kuitenkin uupunut ja pysytteli huoneessaan.
Hän ei pystynyt täyttämään Issien tarpeita-
mutta he kuitenkin ehtivät tavata ja hyvästellä.
"Nähdään seuraavassa maailmassa."
Kun ihminen sairastuu, hän jää äärimmäisen yksin.
Issiellä oli munasarjasyöpä-
enkä usko, että hän oli kiinnostunut kemoterapiasta.
Issie kysyi minulta: "Muistatko, millainen auringonsäde olinkaan?"
Vastasin, että hän olisi aina auringonsäde.
McQueen on ristinyt show'n La Dame Bleueksi-
ja omistaa näytöksen edesmenneelle ystävälleen Isabella Blow'lle.
Isabella näkyi vaatteissa ja tuoksui parfyymina ilmassa.
Hänen "lapsensa" Alexander ja Philip työskentelivät jälleen yhdessä.
Issie oli saattanut heidät yhteen.
Isabella auttoi sekä Alexanderin että minut maineeseen-
varmuudella, jonka vertaista emme tule enää todistamaan.
Issien horjumaton usko auttoi meitä nousemaan siivillemme.
Lavasteet ja musiikki pitivät pauloissaan koko näytöksen ajan.
Näin Issien Leen luomissa vaatteissa-
sekä Philipin suunnittelemissa hatuissa.
He olivat onnistuneet luomaan myyttisen hahmon-
joka toi Issien läsnäolon näytökseen.
Se oli tunteikasta. Istuin kaksin kerroin ja itkin silmät päästäni.
Surun läpi pääsee vain suremalla.
Lopulta lavalle asteli kaksi nuorta miestä-
jotka olivat menettäneet ystävänsä.
Todella rakkaan ystävänsä.
Se vaikutti mielestäni Leehen suuresti.
Issien poismenon jälkeen Lee joutui todella syviin vesiin.
En ole vihainen itselleni. Olen vihainen maailmalle.
En pysty muuta ajattelemaankaan. Mieleni sen kun mustuu.
Katselimme televisiota eräänä iltana-
kun uutisissa käsiteltiin Leen näytöstä The Horn of Plenty.
Isäni käski tulla katsomaan hullun ystäväni muotinäytöstä.
Isäni sanoi aikansa näytöstä katseltuaan:
"Ystäväsi taitaa olla tulossa hulluksi."
The Horn of Plenty kuvasteli muotimaailmaa sellaisena kuin se on-
eli silkkana roskana.
Emme olleet nähneet kolmeen vuoteen-
ja olimme kumpikin ehtineet ajatella asioita.
Soitin Leelle. Hän vastasi puhelimeen-
ja esittelin itseni.
Hän oli suivaantunut, kun en ollut antanut kuulua itsestäni.
Jatkoimme työtä jälleen veljesten lailla.
Hyppäsin Ibizan-lauttaan ja matkustin hänen huvilalleen.
Kun Lee avasi oven, järkytyin näkemästäni-
koska oven avasi aivan toisenlainen Lee.
Hän oli laiha, kalpea ja näytti voivan heikosti.
Kun halasin häntä, huomasin muutoksen selvästi.
Hän oli pelkkää luuta ja nahkaa.
Lihaa taikka lihaksia ei juurikaan luiden ympärillä ollut.
Lee halusi painattaa kutsuihin kuvan, joka kuvastaisi muodonmuutosta.
Hän halusi kasvojensa ottavan pääkallon muodon.
Kaikki tapahtumat hänen elämässään olivat johtaneet suureen tuskaan.
Lee oli hiv-positiivinen.
Vaikka kyseessä ei olekaan kuolemantuomio-
asia painoi hänen mieltään varmaankin aika tavalla.
Lee huokui ympärilleen huonoa oloa ja masentuneisuutta.
Lee koki näytöksen jälkeen masennusta.
Hän oli paiskinut hullun lailla töitä, minkä jälkeen koitti alamäki.
Sitten olikin jälleen uuden näytöksen vuoro.
Näytöstä näytöksen perään. En ymmärrä, miten hän jaksoi.
Paineet ovat tällä hetkellä aikamoiset-
Guccin kanssa tekemäni sopimuksen takia.
Suunnittelen miesten vaatteita sekä mallistoja McQ: lle-
mikä tarkoittaa 14:ää mallistoa vuodessa.
Saman verran kuin Givenchyllä. Se vaatii kovaa työtä.
Hän olisi varmaankin halunnut jättää kaiken taakseen-
mutta pelissä olivat hänen nimensä ja maineensa.
Hän ei voinut hylätä aikaansaannostaan.
Jos elän niin vanhaksi, että jätän yrityksen-
varmaankin poltan paikan maan tasalle.
Etkö tosiaan haluaisi, että McQueenin merkkiä jatkettaisiin-
mikäli et olisi itse mukana?
En ainakaan usko niin. Eihän siinä...
Näytökseni ovat liian henkilökohtaisia muiden tehtäviksi.
Se ei vain onnistuisi.
Yritin ehdottaa sapattivuotta, mutta Lee torppasi ajatuksen.
Hän oli vastuussa 50 ihmisen elinkeinosta.
Hän ei voinut jättää muita pulaan.
Mielestäni hänestä huokui syvä suru.
Se tuntui surulliselta, sillä hän oli menestynyt ja värikäs hahmo-
joka kuitenkin kärsi yksinäisyydestä.
Olo käy ajoittain hyvinkin yksinäiseksi.
Elämässä on mielestäni muutakin kuin muoti-
enkä halua jäädä sen kuplaan loppuiäkseni.
Normaali työntekijä voi mennä kotiinsa ja unohtaa työn-
mutta minä olen Alexander McQueen työajan päätyttyäkin.
Seuraan itseäni kotiin saakka.
Huonosta päivästä voin syyttää vain itseäni.
Meidän seurassamme Lee käyttäytyi normaalisti-
mutta tiesimme kyllä, ettei hän ollut syvällä sisimmässään...
Kaikki ei ollut kunnossa.
Hän kuuli ääniä, joiden kertoi jahtaavan itseään.
Hän itsekin tapasi sanoa, että paranoidin paholainen perii.
Muistan piirtäneeni kuvan, jossa oli monta kameraa.
Kamerat haluttiin robottien päälle.
Halusimme kamerat mahdollisimman lähelle-
yleisöä vaivaannuttaaksemme.
Plato's Atlantis käsitteli ihmisten paluuta mereen.
Etsin sellaista, jota ei ole olemassakaan.
Uskomattoman kaunista paikkaa.
En usko, että haaveideni paikkaa on olemassakaan.
Lee piti uimisesta ja sukeltamisesta. Hän nautti vedenalaisista näkymistä.
Vedessä on kaukana kaikesta. Kuin kelluisi kohdussa.
Se rauhoittaa mielen.
Plato's Atlantis alkoi saada muotoaan Leen mielessä.
Käytimme digipainoa, kokeilimme ja leikkasimme kaavoja.
Robotit olivat jälleen mukana.
Lee kertoi suunnittelevansa viimeistä mallistoaan.
Hän kertoi saaneensa tarpeeksi ja suunnittelevansa itsemurhaa.
Kysyin häneltä, mitä hän tarkoitti.
Hän sanoi kyllästyneensä kaikkeen. Hän ei jaksanut enää.
Hän halusi lopettaa näytöksen samaan tyyliin kuin aiemmin-
eli lavalle tulisi suuri pleksistä valmistettu kuutio.
Näytöksen loputtua laatikko nousisi lattiasta-
Lee sen kyydissä. Sitten hän ampuisi itsensä.
En tiennyt ollenkaan, miten siihen olisi pitänyt reagoida.
Lee kuulosti kovin varmalta asiastaan.
Elämäni on aina ollut yhtä vuoristorataa.
Haluaisin jo pois kyydistä.
Leetä piinasi ajatus-
että koko muotimaailma oli häntä vastaan.
Yritin vakuutella, ettei kukaan ollut häntä vastaan.
Painotin hänelle, että hänen tekonsa vahingoittaisi montaa ihmistä.
Ihmiset tulivat näytöksiin nauttimaan kauneudesta ja luovuudesta.
He halusivat nähdä Leen kätten jäljen.
Lee muistutti elokuvaohjaajaa. Meidän tuli liikkua avaruusolioiden lailla.
Kasvoilla piti olla hyvin voimakas ilme.
Näytös oli kuin pommi, joka lopetti kaiken.
Oli aika syntyä uudelleen uudella planeetalla.
Pelotti valtavasti. Yritin olla miettimättä kaatumista.
Halusin, että Lee olisi ylpeä minusta ja koko malliarmeijastaan.
Printtejä, jotka muistuttivat kalan eviä tai käärmeen suomuja.
Kuvia oli muokattu, ja niistä oli muodostettu kuvioita-
jolloin niistä tuli jotain täysin uutta.
Digiaika oli saapunut muodin maailmaan.
Onnettomuudestaan huolimatta Lee suunnitteli parhaan mallistonsa.
Hän tarvitsi jotain mullistavaa-
ja juuri sellainen Plato's Atlantiksesta tuli.
En ollut näytöksessä, sillä äiti oli tuolloin sairas.
Lee ei halunnut hyväksyä sitä, että äiti teki kuolemaa.
Hän oli jo menettänyt Issien-
eikä halunnut hyväksyä sitä, että äiti oli sairas.
Kerron täten seuraajilleni, että äitini kuoli eilen. Lepää rauhassa.
Isoäitini Joycen kuoleman jälkeen-
Lee voi todella huonosti.
Lee oli tolaltaan. Olimme isän luona ja istuimme olohuoneessa-
eikä Lee edes näyttänyt itseltään.
Kyllähän äidin lähtö kosketti meitä kaikkia-
mutta kannoimme kaikki huolta Leestä, sillä heidän suhteensa...
Lee suorastaan jumaloi äitiä.
Rakas äitini. Rakastan sinua valtavasti-
eikä se rakkaus lakkaa koskaan. Rakkaudella, Lee.
Viimeinen työ, jonka Leeltä sain, oli hautakiven suunnittelu.
Hän halusi siivet, jotka suojaisivat isoäidin hautakiveä.
Suunnittelin myös kädet, joita enkeli piti haudan päällä-
mutta Lee koki, että kädet olivat pidättelevässä asennossa.
Niinpä kämmenet käännettiin ylöspäin.
Soitin Leelle, ja...
Puhuimme äidin hautajaisista, ja...
Se jäi viimeiseksi keskusteluksemme.
Voin vaikuttaa surulliselta mutten ole katkera.
Olen kiitollinen kaikesta, mitä olen saanut-
mutta osaan myös lopettaa ajoissa.
Sinä iltana makoilin sängylläni lukemassa.
Tunsin jonkin koskettavan päätäni. Kosketus oli hyvin lempeä.
Aloin ihmetellä, kuka oli tullut vieraisille.
Tiesin heti, että ne olivat jäähyväiset.
11. päivänä helmikuuta vuonna 2010-
äitinsä hautajaisia edeltävänä päivänä-
Lee Alexander McQueen riisti henkensä.
Siskoni soitti puoli kymmeneltä aamupäivällä.
Se puhelu...
...muutti...
...aivan kaiken.
En ollut uskoa korviani. Uutinen kuulosti täydellisen uskomattomalta.
Näin mielessäni Leen yksin itsemurha-aikeissaan.
Mielikuva ei jättänyt minua rauhaan.
Itsensä hirttäminen ei ole se mukavin kuolintapa.
Se on...
Miten yksinäiseksi hän mahtoikaan itsensä tuntea.
Muotimaailmaa järkyttää uutinen Alexander McQueenin kuolemasta.
Brittiläisen muodin airut on löydetty kuolleena.
...kuoli ollessaan vasta 40-vuotias.
Alexander McQueen on kuollut.
Alexander McQueen, 40 vuotta, on kuollut.
Olemme saaneet viestin englantilaisen muotisuunnittelijan kuolemasta.
Lee tapasi sanoa usein, että vielä jonain päivänä-
hän palaisi kotiin jalat edellä.
Sitten saapui se päivä, jolloin...
Kun seurasin uutisia sinä päivänä-
näin, miten Leen ruumista kannettiin ulos talosta.
Olin vienyt lapseni Hamleyn lelukaupan 100-vuotisjuhliin.
Kumppanini tuli hakemaan minua ja sanoi... Puhkesin kyyneliin.
Hän kertoi, että Lee oli kuollut.
Olin todella järkyttynyt ja hyvin vihainen pitkän aikaa.
Miten ihmeessä asiat olivat menneet siihen pisteeseen saakka?
Luulen, että...
Luulen, että äidin poismenon jälkeen Lee ajatteli-
ettei mikään enää saisi häntä onnelliseksi.
Hän tunsi varmastikin sillä hetkellä-
tyhjyyden avautuvan allaan.
Kaipaan häntä todella paljon.
Kaipaan hänen...
Hän olisi voinut saavuttaa onnea elämäänsä-
mutta niin ei vain käynyt yksityiselämän puolella.
Sen olisin hänelle suonut erittäin mielelläni.
Olen onnellinen siitä, että sain tutustua Leehen-
ja olla hetken aikaa osa hänen tarinaansa.
Kaipaan häntä edelleen. Toivon-
että tarinalla olisi ollut toisenlainen loppu.
Lee halusi luoda kauneutta. Hän oli pohjimmiltaan kuvanveistäjä.
Hän osasi luoda täydellisiä siluetteja.
Hänen vaatteensa antavat tunteen naisellisesta naisesta-
jonka kanssa ei kannata kuitenkaan pelleillä.
Parhaat muistoni ovat Leestä työn touhussa.
Se oli taianomaista. Lee oli kuin taikuri.
Yksi luomus oli mieletön, toinen taas nerokas.
Kukaan muu ei osannut luoda yhtä tiivistä tunnelmaa-
kuin Lee McQueen.
Muodin avulla Lee kommunikoi maailman kanssa.
Hän ei halunnut korostaa itseään vaan luomiaan taideteoksia.
Riehakas, radikaali, erittäin hauska ja kunnianhimoinen.
Hän oli erityislaatuinen yksilö, jolla oli erityislaatuisia visioita.
Hänen luonteensa lujuus oli vertaansa vailla.
Sellaisia ihmisiä tapaa harvoin. Heitä on harvassa.
Lee perusti hyväntekeväisyysjärjestön-
joka myöntää stipendejä köyhille muotiopiskelijoille.
Savage Beautyn on nähnyt jo yli miljoona museokävijää-
ja se rikkoi ennätyksiä New Yorkissa ja Lontoossa.
Suomennos: Kanerva Airaksinen BTI Studios